Zo srbských titulkov a odposluchu preložil borland
Celý film obsahuje časť fikcie a nikto nemôže poukazovať na identickosť zložitosti života človeka. Na tento si každý vytvorí svoj vlastný osobný pohľad.
INŠTINKT SMRTI
Podľa diela "Inštinkt smrt" od Jacquesa Mesrina
Narodil som sa nedaľeko odtiaľto.
Pohni, choď.
- Pusti ho, keď chce. - Jasné.
Alžírsko, 1959.
- Nemôžem.. - Všetko je v poriadku, braček.
- Pozri sa na mňa, všetko bude fajn. Mysli na svoju rodinu!
- Pozri sa na mňa, pozri, pozri. Kde je bomba?
- Bože! - Boh ti nepomôže!
- Pustite ho! - Nepleť sa do toho!
- Merine! - Privediem ju!
- Hovor, hovor!
- Pohľadaj jej brata.
- Chceš cigaretu?
- Už nič nehovor, inak nás zabijú.
- Nemám ťa rád, ale povedz mi, kde je bomba?
- Nikto nechce, aby sa niečo stalo.
- Môžem vám povedať len jedno....
- Nič im nehovor!
- Jasmina!
- Kde je bomba? - Nehovor im to! Nehovor im to!
- Nesmieš im to povedať!
- Nechajte ju, je to moja sestra!
- Nechajte ju! Nechajte ju!
- Trochu sa s ňou zabavím...
- Nechaj ju!
- Zabijem ťa!
- Sprav, čo je nutné.
- Zabi ju!
- Je to poprava.
- Strielaj!
- Poprav ju!
- Je to tvoja povinnosť!
- Nie!
- Kde ste skryli bombu?
- Otec ti našiel prácu.
- Naozaj? - Áno.
- V továrni.
- Na železo? - Áno. Presne tam.
- Je to dobrá firma. A... ak sa ti tam bude páčiť, môžeš myslieť na dorbú budúcnosť.
- Ďakujem.
- Hej, ty!
- Poď dole.
- Počkaj, hneď som tam.
- Lúčím sa. Beriem si kľúče.
- Ale veď si nič nezjedol. - Bolo to výborné.
- A máš peniaze? - Mám, mám.
- Takže, ako bolo s partizánmi? - Zmákli sme všetko.
- Aa, môj Jaquie...
- A čo Alžírsko, povedz? - Alžírsko v pohode.
- Avšak.... máš super auto. - Čo narobím...
- Mám pomimo takú čiernu robotičku... - Ale? O tom som nevedel. To mi musíš vysvetliť.
- Všetko ti poviem.
- Takže... kam ma to vezmeš? - Kam ťa to vezmem?
- Je tu kopec ľudí. - Vždy je to takto.
- Poď, poď, poď.
- Slečny... Dobrý deň, Suzanne.
- Hej, moja pekná, prišiel som ešte s niekym. Buď naňho veľmi milá, dobre?
- To sa uvidí...
- Jacques! Jacques!
- Vyzerá super. - Toto je moje zlatko, Suzanne.
- Som Sarah. - Ahoj Sarah...
- Nikdy sme sa nestretli?
- Robíš to takto zadarmo?
- Nie. Robím to, len keď sa zaplatí.
- Budeš to ty, kto zaplatí. - Dobrý vtip, ale ten ti nepôjde na účet.
- Ako to rozprávaš?
- Čaute, chlapi.
- Kde si sa stratil, čakali sme ťa. - Sme tu aj takí, čo pracujú.
- Toto je Mario. - Toto je odmena. Kto rozdáva?
- Odveziem ťa?
- Nie, som skoro doma.
- Ale už nemám prachy na zajtra. Požičiaš mi na taxi?
- Na.
- To je veľa.
- Si si istý? - Hej. Vďaka.
- Paul...
- Tvoja čierna robotička...
- Nemohol by si ma náhodou do nej trochu zasvätiť? - Mohol. Niečo ti nájdeme.
- Jacques, kľudne zatlač silnejšie. - Dobre.
- Pozri sa do tej skrine s knihami.
- Myslíš túto?
- Pozri, čo som našiel.
- Toto je skvelá zbraň.
- Pozri sa na toto. To je korisť. - No do prdele! No do prdele!
- Čo je to?
- Čo tu robíte? Kto ste?
- Dobrý deň. Vy ste vlastníci tohto bytu? o Áno. - Výborne.
- Inšpektor Bernard, inšpektor Gilbert.
- Kriminálne oddelenie.
- Vážený pán, pani, musím vás informovať, že vás vykradli.
- Eduard!
- Áno, viem. Ale ešte ste to nevideli...
- ... vašu spálňu prevrátili hore nohami! - Môj Bože!
- Ukľudnite sa pani. Ukľudnite sa pani.
- Našli sme u vás túto zbraň. - Áno, to je moja rodinná zbraň.
- Dúfam, že máte povolenie. Je potrebné nám ho zaslať čo najskôr na komisariát.
- Objasním vám to... Mám...
- Povedz mi, Daniel, už ste odobrali odtlačky prstov? - Samozrejme.
- Výborne. Vezmite ich do laboratória.
- Eduard, poď sem a pozri sa! - Bežte, myslím, že pani bude trochu šokovaná.
- Ukľudni sa, Maria, ukľudni sa.
- Zajtra vás čakáme na komisariáte o 9:00 ráno. - Dobre, prídem.
- Ďakujem vám.
- Počuj...
- Neuveriteľné... nemali žiadne pochybnosti. - Ak budeš stále takto pracovať...
- Zoznámim ťa s mojim šéfom. o Kto je to? - Guido.
- Guido, toto je môj kamarát Jacques Mesrine, hovoril som ti o ňom.
- Jacques Mesrine.
- Paul mi o tebe veľa rozprával. Veľa, veľa, veľa.. - Vďaka, vďaka, vďaka.
- Posaď sa.
- Takže ty, dokedy mi budeš prinášať sráčov z ulice?
- Ale Guido, čo to...
- O mne hovoríš ako o sráčovi z ulice? - Nie, o tebe nie.
- Pýtal som sa niečo, Paul. - Aj ja som sa niečo pýtal, počul si?
- Čo? - Mňa voláš sráš z ulice?
- Čo ťa sere?
- Dúfam, že máš v armáde ľudí, keď takto hovoríš.
- V armáde ma každý pozná.
- Skloňuje sa v troch písmenách O A S a útočí, keď jej to vyhovuje.
- Ako vidím, si starý chválenkár.
- Ak nevieš, ako sa rozprávať so staršími, naučím ťa to.
- Na to dúfam máš ešte iné esá v rukáve.
- Toto hľadáš?
- Vidíme, čo sa stane, keď mladí nepočúvajú.
- Takže kde je tvoj rešpekt? - OK, ukľudni sa, ukľudni sa.
- Neznepokojuj sa, nie som psychopat.
- Vidím, že si celkom inteligentný.
- Dovoľ mi dať ti malú radu.
- Ako kamarát kamarátovi.
- V našej práci nemôžeš nič vyhrať. - Na konci kariéry...
- ... ak sa ti bude dariť.
- Máš toto.
- To je to, čo môže byť najľahšie, rozumieš ma teraz Jacques Mesrine?
- Ďakujem veľmi pekne za...
- ... rady. Budem si ich pamätať.
- Čakám, či som pre teba zaujímavý, ako komplic...
- Či ma môžeš volať Jacques?
- Ako chceš Jacques... ako chceš. Na.
- Jacques Mesrine.
- Jacques.
- Môj Jacques.
- Chcem ťa opichať.
- Zase?
- Mám muža, vieš, ale... ak budeš platiť, budem pracovať pre teba.
- Zbláznila si sa úplne? Čo to trepeš?
- Za koho ma považuješ? Za blázna?
- Nepotrebujem tvoje služby. Zaobídem sa aj bez teba.
- Nebuď taký tvrdý.
- Mám ťa rád takto. - Ja teba tiež.
- Musíš si dávať pozor, ako so mnou hovoríš.
- Ahoj.
- Volal tvoj šéf. - A čo vravel?
- Vravel, že si nebol v práci celý týždeň!
- No a čo? - Akože no a čo?
- Otec ti našiel miesto v dobrej firme a takto sa mu odvďačuješ?!
- No a čo. A kde je problém?
- Nechaj ma tak!
- Správny chlap zarába na život poctivo!
- Záleží mu na rodine a rešpektuje ju.
- Porozprávaj sa so synom!
- Vieš, ja a tvoja mama nechceme, aby si odišiel.
- Toto je tvoj domov.
- Tvoja mama a ja?
-Tvoja mama a ja, tvoja mama a ja, tvoja mama a ja, ale...
- Nevieš povedať aspoň raz svoj názor?
- Čo je s tebou, Jaquie?
- Jaquieho mrzí, že ty... si úplne po papučou.
- A ešte... som zhnusený, že si spolupracoval s Nemcami.
- A potom... Daj mi jediný dôvod, aby som mohol byť aspoň raz v živote hrdý na svojho otca.
- Nikdy som nespolupracoval s Nemcami.
- Bola to nútená práca. - Nútená? Ale to neexistuje, že nútená, otec!
- Neexistuje! Mňa niekto tlačil do toho ísť do Alžírska?
- Ha, no povedz? - Čo sa to stalo s touto rodinou, kurva!
- Táto generácia je úplne kokotská, alebo čo?
Španielsko, 1960.
- Aha, vchod.
- Prepáčte.
- Ta blondína. Ta blondína! - Ale áno...
- Rozumieš? - Áno.
- Áno, rozumiem.
- Paríž. Paríž. - Paríž.
- Francúzsko. o Effelová veža. - Áno.
- Vieš... Počkaj.
- Hej Paul, ako sa povie "pusa" po španielsky? - Pusa.
- Ah, pusa.
- Chce pusu...
- Môžem ti dať pusu? - Nie, nie..
- Musím ísť. - Nie, nie, nie...
- Lezie, lezie, lezie - Hej...
- Ahoj.
- Pôjdeš si zatancovať?
- Po španielsky sa povie bailar. - Bailar? Skvele. Chceš si zatancovať?
- Nie.
- Sophia, ale áno!
- Ideš?
- Áno.
- Chcem sa trochu zahrať. - My sa vo Francúzsku nehráme.
- Dojdi ku mne do izby. O desiatej.
- Nie, nie. - Áno.
- Nie. - Okej.
- Bude to prvýkrát.
- Čože?
- Je to prvýkrát...
- Ty si ešte panna? - Áno.
- Sophia.
Hej, Jacques!
- Už je čas!
- Musíme ísť. Pohni, si pomalý.
- Poďme, poďme.
- Vyrážame.
- Čau!
- Ahoj!
- Môžeš mi vysvetliť, čo budeme robiť v tomto daždi?
- Musíme to spraviť bez ohľadu na to, aký je čas.
- Počkaj.
- Načo zbraň? - Keby náhodou niečo nešlo hladko.
- Pozri ak to pôjde, v pohode, ale ak nie, poviem ďakujem pane.
- To je ono? - Hej, poď.
- Dobrý večer. - Dobrý vecer!
- Chete niečo na pitie? - Whisky? Dve.
- Je tu Sarah? - Nie, o chvíľu príde.
- Sarah je momentálne zaneprázdnená, ale Miriama nie.
- Choď Miriam.
- Ejha, tak tú by som nechcel.
- Dobrý deň páni.
- Nepozvete dámu na drink? - Choď preč.
- Ále no, jeden pohárik.
- Zmizni, zmizni ti vravím!
- Čo je toto? Tohto paka necháš vo svojom bare?
- Zmizni ti vavím!
- Hej, ty!
- To sú čo za maniere?
- Tak čo, frajeri? Chce sa niekto pohnúť?
- Jacques, čo to robíš?
- Nedotýkaj sa ma!
- Chudáčik môj. To nie je možné. - Čo to robíš?
- A čo si spravil ty?!
- Teraz sa predávaš jemu? - Áno. Kde je problém? Je to môj muž.
- Zmizni! Zmizni!
- Nič som od teba neprosila!
- Láska moja. - Môj nos...
- Teraz ti je dobrý, čo?
- Zmizni! Zmizni!
- Zmizni!
- Prepáč mi to zlato.
- Sarah.
- Kretén!
- Posaď sa dozadu.
- Stále tam máš hrču, počuj.
- To je nič.
- A povedz....Sarah? Je v poriadku?
- Neboj Jacques. Ako som sa dohol s Guidom, nechám ti ju.
- Pretože je pravda....videl si....
- Trochu som ju doničil aj tak.
- Ahmed...
- V každom prípade, tvoj oblek je ...super.
- Nie je to tak? - Hmm, je pekný ten oblek.
- Áno, je to tak... mám ho rád. Vyzerám v tom ako Francúz.
- Ako pekný Francuz, hej?
- Vieš, ako hovoríme arabovi, čo má taký oblek, ako ty?
- Guido, ty vieš, nie? - Nie, neviem.
- Hovorí sa: "Stop, umyte sa!"
- Dobrý vtip.
- Jacques, vieš, čo je to Arab v koši?
- Nie. - Nie?
- Je to plytvanie miestom. Môžeme ich tam dať troch.
- Dobrý vtip.
- My len žartujeme. - Nemusíš sa báť.
- My nie sme takí. - Nie, nie sme.
- Je to jednoduchšie, ako so ženou, čo? Skurvysyn!
- Guido, dávam ti chlapské slovo! Sľubujem...!
- Tvoje arabské slovo nič neznamená!
- Kľakni. Kľakni!
- Ľudí zabíjam guľkou do hlavy, ale takého hajzla, ako ty, zabijem nožom!
- Za koľko by si nás chcel podplatiť? za koľko by si nás chcel podplatiť?
- Skap, ty hajzel.
- Farba.
- To je čo? - Nechaj tak...
- No počkaj.... ty si sa oženil? Oženil si sa? Ty si sa oženil?? - Áno.
- Hej Guido, počul si? Oženil sa!
- Je tehotná. Čo som mal robiť?
- Ona je tehotná a on sa s ňou oženil. Má dvojitú pohromu.
- Bravo!
- Stačilo, stačilo....
- Pohni si!
- Čo tá robí? Vravel som ti...pohni.
- Pohni si!
- Hej, chlapi, kde je problém?
- A ty si kto? Skurvysyn alebo boss?
- Obslúž ich, prosím. Páni sú nejakí nervózni.
- Pohni zadkom!
- A je to...
- Všetko je v poriadku, je to okej. Pokračujte v hre. Všetko je OK.
Toto je za pitie, a toto je za rešpekt.
- Netrvá to nejak dlho? - No, ako kedy.
- 8-10 hodín, ako kedy. - 10 hodín?
- No hej... ako kedy.... niekedy aj dlhšie. Neviem.
- Keď sa staneš otcom, možno sa trochu usadíš.
- Uvidíme. Vieš, časy sa menia, ľudia nie.
- A to stále menej a menej, mám taký pocit. - O to lepšie, o to lepšie.
- Spomínaš si na Coujat? - Aký Coujat?
- Ale no... ten týpek čo ti podlomil kolená. - Aa, ten Coujat. Áno, jasné.
- No a čo chceli tí Coujat?
- Nič...
- Poslal mi pred nejakým časom jeho dvoch známych, položili mi zopár otázok na teba.
- Známych akých? Známych... normálnych?
- Áno, normálnych. Normálnych.
- Ale to ich neoprávňuje sa nás dotknúť bez toho, aby si vypýtali povolenie.
- No tak vida.
- Potom je to okej. - Hej.
- Čo je to tam za bordel.
- Stupňuje sa to...
- Pán Mesrine? - To som ja. Guido, to som ja!
- Máte krásnu dcéru.
- Je krásna.
- Je taká malá.
- Olé!
- Čo sa stalo?
- Bol si so svojimi kamošmi a kurvami, že?
- Áno. Je to tak.
- Počkaj.
- Nechaj ma dokončiť.
- Áno, bol som s kamarátmi. A čo?
- Žiadne kervy?
- Kurvy.
- Prečo sa ma pýtaš také veci, keď mám takú ženu, ako ty?
- Je to malá banka na rohu. Má len dvoch zamestnancov a vieš, čo je najlepšie?
- Nie sú tam trezory. Nie sú tam trezory.
- Všetko dávajú do skrinky na kľúčik.
- To znamená, že to bude ľahké.
- Ale ty, ty nejdeš. - Nie.
- Prečo? - Pretože idem s Guidom.
- Nepozeraj tak na mňa. Ak by som mohol, išiel by som.
- Je to tak, ako vraví Paul. Túto banku spravíme rýchlo.
- Vojdeš a odídeš.
- Takže by tam nemali byť žiadne problémy...
- Dobre, som za.
- Na trest.
Väzenie v Evrou, 1962.
- Tak ako?
- Otecko?
- Povedala "otecko"? Povedala otecko?
- Otecko? - Áno miláčik.
- To je tvoj otec.
- Ty si... ty si to povedala "otecko".
- Je to prvý krát, čo to povedala.
- Jacques...
- Neviem, čo mám robiť.
- To znamená? - Volala som rodičom, vraveli...
- ... že sa mám vrátiť do svojej krajiny.
- Čo je to za blbosť? Preto si sem prišla?
- Pozrieť ma a povedať, že mi berieš moju dcérku?
- Je to tak Sophia? Sophia, pozri sa na mňa.
- Sophia.... pozri sa na mňa. Pozri sa na mňa.
- Je to to, čo mi vravíš?
- Ľúbim ťa.
- Si moja žena.
- Potrebujem ťa, potrebujem vás.
- Môžeš zavolať mojim rodičom. Postarajú sa o vás. Neboj sa.
- Si pre nich ako vlastná dcéra.
- Rozumieš? - Áno.
- To je moja mama. Mama.
- Je pekná. Je pekná tvoja mama.
- Vrátil som sa z vezenia.
- A nebráni mi povedať, alebo skrývať, že...
- ... som bol zavretý pre zločin krádeže.
- A to, že nemám žiadne referencie, je jednoducho kvôli tomu, že...
- ... že môj život bol "na hrane" odkedy som sa vrátil z armády.
- A tu by som chcel začať od nuly a začať nanovo.
- Robím to kvôli... mojim rodičom, pre moju ženu, samozrejme.
- Pre seba.
- Ale hlavne pre moju dcérku, pretože...
- ... mám malú dcérku.
- Viete, vaša minulosť vám dobré meno nerobí, pán Mesrine.
- Ale súčasne z vás cítim...
- ... veľa úprimnosti.
- No takže... Ak si prajete, môžete začať zajtra.
- Naozaj?
- Naozaj. - Ďakujem, pán Tabakoff.
- Ukážem vám výrobňu. - Jasné.
- A rysovňu. - Áno.
- Tadiaľ.
- Jacques, je zlatý ten tvoj malý Bruno. A cez noc, neplače?
- Nie, v pohode, v pohode. Je to dobré.
- Plače cez noc? - Nie.
- Takže... kus-kus a trikrát semoule. - Zbožňujem kus-kus
- Vieš, že... by si si mal otvoriť reštauráciu. Je to ohromné.
- Jacques už má dobrú prácu, poctivú a dobre platenú.
- Takto nám to vyhovuje. - Neobúvaj sa do toho...
- Dobrú noc. - Dobrú noc. Ahoj!
- Povedz mi...
- Vieš....Mám veľmi dobrý kšeft.
- Nechcel by si si trochu privyrobiť?
- Nie Guido. Nie.
- Nie? - Vieš, Sophia má pravdu.
- Teraz je tu Sabrina a Bruno... a mám prácu. Som takto spokojný.
- Aha... takže si spokojný. No dobre...
- Ešte sa porozprávame.
- Môžeš si to poznačiť.
- Jacques, máš chvíľku? - Samozrejme.
- Pozri sa.... mám teraz veľké problémy. - Čo sa deje?
- Budem musieť niektorých z vás prepustiť.
- A najskôr...
- Nie, v pohode, rozumel som.
- Počkaj... - Nie, je to normálne.
- Posledný prídeš, prvý odídeš. - Ešte som a stále nerozhodol.
- Tabakoff...
- Považujem ťa za dobráka. O mňa sa neboj. - Jacques...
- Hotovo. Prídem...
- Jacques?
- Jacques, kam ideš?
- Všetko je v pohode zlatko, idem len von s kamarátmi.
- Akými kamarátmi? Povedal si, že je s tým koniec.
- Počúvaj ma, prosím ťa. - Ty ma počúvaj.
- Teraz nemám čas na rozhovory!
- Povedal si, že s nimi už nepôjdeš. - Len tento krát.
- Vrátiš sa k svojim komplicom a s nimi prídu aj kurvy!
- Tak čo ťa trápi? - Mal by si ostať doma!
- A ty chceš bývať v dome mojich rodičov dokedy? Stratil som prácu, stratil som prácu!
- Pre mňa nie je dôležité, koho je to dom. - Ticho! Prebudíš Bruna!
- Ak odídeš, zavolám políciu!
- Čo si to povedala? Čo si to povedala?
- Čo si to povedala?
- Tieto slová nikdy nehovor, jasné?
- Vidíš to?
- Otvor ústa. - Zabi ma.
- Otvor ústa, otvor ústa!
- Jacques!
- Medzi tebou a mojimi priateľmi si vždy vyberiem mojich priateľov. Chápeš? Vždy.
- Pamätaj si to.
- Mama!
- Veľký sráč.
- Myslíš, že ťa nespoznám pod maskou? Guido...
- Si smiešny.
- No áno. - Vieš, pre koho hľadáš tie zložky?
- Tak ten je mŕtvy.
- Smrad. - Drsný...
- Vyjebanec.
- Kto ťa poslal?
- Chevallier? - Chceš vyjednávať..
- Ale to už skončilo... koniec.
- Dogo (??) nás zabije.
- Našiel som to.
- Prečo si to urobil? - Predĺžil som nádej na život.
- Máš ďalšie kokotské otázky?
- Nebol ozbrojený, takto sa to nedá.
- No lebo dať pištoľ do úst svojej žene, to sa dá? - To je iné.
- Pridávam.
- Pridávaš, alebo chceš prestávku? - Čas, čas, čas...
- ???
- Pozri. - Čo to robíš?
- Veď ja verím tvojim slovám. Nemusíš vsádzať svoje manželstvo. - Nechaj tak, je koniec.
- Nechala ma s tromi deťmi. - Čože?
- Áno.
- Si si istý? o Áno som. - Dobre.
- Mám celkom dobré karty, nie?
- Kto je najlepší? Je to pán Paul.
Paríž, 1966.
- Chceš sa trochu potešiť? - Nechaj ho tak. Pán je tu so mnou.
- OK.
- Ďakujem.
- Ako sa voláte? - Jeanne.
- Jeanne? Pekné meno.
- Ja som Oneskorenec.
- Ale nie... moje meno je Jacques. - Teší ma, Jacques.
- Dáš si niečo na pitie?
- Myslel som, že zvyk je taký, že muž pozýva ženu. - Zvyky sa môžu meniť.
- Som za.
- Ja tiež.
- Naozaj?
- Áno.
- Ticho! Nikto sa nepohne! - Všetky ruky na stôl!
- Rýchlo ruky na stôl!
- Povedala som ruky na stôl!
- Ukľudni svoju drahú!
- Naplň to, naplň to. Rýchlo, rýchlo, rýchlo! Hop hop hop!
- Čo tam máš?
- Nikto sa ani nepohne! - Ticho!
- Pohni ti vravím! Naplň to, naplň to!
- Jacques.
- Kradneš teraz u mňa? - No a? Máš s tým problém?
- Nemáš na to právo.
- O mňa sa neboj.
- Mám, čo chcem.
- Sprepitné...
- Otec, prečo mi to nejde? - Pretože miláčik...
- ... raketa a lopta musia byť oproti sebe.
- Nič ti nie je? - Nič. Ale tebe ublížili.
- To je nič, to je nič.
- Ľubim ťa ocko.
- Pred mojou dcérou! Dopekla s nimi, pred mojou dcérou!
- Až dokonca ich sleduj.
- Až dokonca. - Samozrejme!
- Vyber si život. Opusti krajinu, uvidíš, ako sa to neskôr vysrstí.
- Postrážiš mi ju?
- Myslíš, že je treba odísť kvôli takým malým sráčom?
- Vnútro ťa nemá rado, polícia ťa hľadá a obaja ťa chcú zabiť.
- Ani ja ťa nemôžem kryť. - Áno, ale...
- Môj Bože, do riti, kurva, do piče, veď sú nejaké zákony!
- Zákony, ale aké zákony? V tejto práci je len jeden zákon - zákon džungle.
- A potom každý má svoje vlastné zásady a vlastnú morálku.
- Pozor teraz...
- Vidím guľku.
- Nehýb sa, mal som ju...
- Guido!
- Nabudúce si zapamätaj, že toto je na zabíjanie.
- Dobre.
- Čau mama.
- Ahoj ocko.
- Ľubim ťa.
Montreal, 1968.
- Poď, poď, poď, poď, spúšťaj.
- Dobre!
- Na Francúza nerobíš zle.
- Nezdá sa, že si tunajší...
- Si tu dlho?
- Mesiac-dva.
- Ako sa ti páči práca?
- Vo Francúzsku bolo lepšie.
- Čím si sa zaoberal vo Francúzsku?
- Vykrádal som banky? Volám sa Jacques Mesrine.
- A ty?
- Som Jean-Paul Mercier.
- Pomáham financovať kriminálnikov.
- Výhoda slobody Québecu.
- Rád ťa spoznávam. - Ja tiež.
- Pán Mesrine, kvôli vašej zločineckej minulosti som nútený zamietnuť vašu žiadosť o status imigranta.
- Odporúčam vám opustiť Kanadu do 10 dní.
- Láska moja.
- Ako to šlo na imigračnom?
- Pôjde to. Avšak potrebujeme viac času.
- Od budúceho týždňa už nebudeš potrebovať stavenisko.
- Ako to? - Odpovedala som na inzerát jedného miliardára.
- Hľadá človeka. Šoféra. Pôjdeme na pohovor.
- Budeš pracovať s nami? - To vieš, že ostanem s tebou.
- Pán Deslauriers, pani Shneiderová a pán Mesrine.
- Vojdite, vojdite.
- Zdravím vás. - Konečne ste tu. Jacques a Jeanne.
- Moji strážni anieli.
- Veľmi vďačíme tomuto stretnutiu pane. - Je to ako požehnanie, syn môj.
- Tak v tomto prípade... ďakujem, môj otče.
- Jeden, dva a ... tri!
- Je všetko v poriadku?
- Pomaly.
- Neponáhľajte sa.
- V poriadku, som vedľa vás.
- Takže ... kam to bude pane?
Paríž, 1969.
- Dorbý deň, pane.
- Máte zaplatené parkovné? - Tu bývam, moja karta.
- Aha. To je od Jacquesa - Od Jacquesa?
- Vravím ti prvý a posledný krát, nepleť sa mi do roboty.
- Zmizni! Zmizni!
- Veď ty ešte uvidíš. - No áno, mám strach. Bež, bež, bež...
- Je to v pohode.
- Môj záhradník musel podať výpoveď.
- To je dôvod, prečo sa rozprávam s vami, slečna Schneiderová. Je to príležitosť povedať vám, že vám chýba rešpekt.
- Váš záhradník je klamár. - Prestaňte.
- Poznám ho 20 rokov a vždy pracoval zodpovedne.
- Vás... poznám tri mesiace.
- Práve preto verím menej vám.
- Dám vám dva dni na to, aby ste opustili môj dom. - Samozrejme, pôjdeme.
- Jacques!
- A do riti, to nie je možné, kurva!
- Čo, čo, čo?
- Čo, čo Jacques, čo?
- Čo chceš so mnou robiť? - Chýba mi tvoj rešpekt.... Gorge.
- Mne a hlavne mojej žene. - Čo mi chcete spraviť?
- Povedz mi, čo chcete so mnou spraviť?
- Jacques!
- Takže najskôr moja žena a ja máme krásne požehnanie, čo?
- A potom o niekoľko dní kvôli tvojmu záhradníkovi sme ako nejaká spodina?
- Zaplatíš mi za to. Ja ťa naučím, čo je to mať rešpekt, ver mi.
- Môj brat ti zaplatí. - Možno.
- Zatiaľ ma nechaj pozerať telku.
- Jacques. - Jacques!
- Pomoc!
- Jacques. Tu je Jean-Paul. o Čo? - Podľa mňa nepríde.
- Myslíš? Veď uvidíš.
- Je príliš starý na to, aby ma zhadzoval.
- To je on.
- Do riti!
Arizona, 1969.
- Čo budeme robiť? - Pozri.
- Do riti!
- Vitaj zlatko.
- Môžem len zastaviť.
- Bude pripravený.
- Bacha chlapci, je to skurvysyn.
- Von z auta! - Dajte ruky hore!
- Vystúp z auta, ty skurvysyn!
- Ruky hore! Ruky hore!
- Nie.
- Von z auta! - Je ich tu moc.
- Von! - Na kolená!
Vypadni, vypadni!
- Na kolená! - Na kolená!
- Francúzi, francúzi! - Na kolená!
- Francúzi.
- Dole na kolená! - Okej!
- Turisti, turisti.
- Francúzi, kurva, do riti.
- Turisti. Turisti, kurva. Okej!
Koniec jazdy pre Bonnie Schneider a Clyde Mesrine
- Pán Mesrine!
Únoscovia Deslauriera akceptovali ich vydanie Kanadou.
- Váš názor na Québec?
- Québec? Krajina veľmi obmedzujúca.
Miliardár Deslauriers svedkom v procese svojich únoscov
10 rokov pre Mesrina 5 rokov pre Schneiderovú
- Povedzte niečo našim divákom, prosím. Aspoň jedno slovo.
- Jedno slovo!
- Je jedno, aké. Je jedno aké.
- Ži, slobodný Québec!
- Čo chceš? Chceš fotku, alebo čo? - Číslo 5933, hovorí južná stráž po dvoch prvých mesiacoch.
- Nehovor mi číslo 5933, som Jacques Mesrine a mám ťa na háku!
- Číslo 5933, ukážte svoju tvár. - Nemôžem v takomto svetle.
- Odokryte svoju tvár, číslo 5933! - Nechajte ma!
- Prestaňte!
- Nie!
- Vaša izolácia sa skončila Mesrine. Vitajte na Jednotke špeciálnej ostrahy.
- Zabudni na to, Farncúz.
- Videl som ťa v telke.
- Ži, slobodný Québec, hm?
- Myslíš, že prejdeš cez ostnatý plot?
- Tvoj kamarát Mercier je tu tiež. Na rovnakom mieste, ako si bol ty.
- Ako mu je? - Ako by mu bolo. Ledva prežíva.
- Uvidíme sa čoskoro, Francúz.
- V telke si bol väčší.
- Hej!
- Rád ťa vidím, Jacques.
- Hej, nepadaj. Drž sa.
- Vezmi si. - Vďaka.
- Poznáš tých dvoch vzadu?
- Ktorých? - Toho veľkého plešatého s kamarátom.
- Ten tučný je vrah.
- Ten druhý tiež. Bol usvedčený zo smrti strážnikov.
- Prečo? Máš s nimi nejaký problém?
- Zatiaľ neviem.
- V každom prípade...
- ... prišiel som na to, ako sa dostať cez ohradu. Úplne jednoducho.
- Počas prechádzky za bieleho dňa?
- Máš lepší nápad?
- Okej Jacques.
- Kedy?
- Pred jeseňou. Spi alebo zomri.
- Okej. Spi alebo zomri.
- Povedz mi úprimne, čo odo mňa potrebuješ, Francúz?
- Potrebujem náradie.
- A čo budem mať z toho, keď ti ho zaobstarám?
- Nemám čo ponúknuť.
- Okrem šance na slobodu a na to, že ti tu nezhnijú gule.
- Ak všetko pôjde, vrátim sa a všetkých pustím. Máš moje slovo.
- Si zúfalec, Francúz. To ja rád.
- Ahoj.
- Tak ako to šlo?
- Aký je dnes deň? - Mal by byť pondelok.
- Ty blázon francúzsky, chceš zomrieť?
- Raz, ale nebude to tu, a nebude to v pondelok.
- Strážnici sú tu vždy. Ale nie keď pijú cez víkend.
- Ideme.
- Môžem? - Okej, je to v pohode.
- Ideme!
- V pohode.
- Čo sa stalo? - Je to okej. Pokračuj. Neboj sa.
- Poďme, lez!
- Všetci k zemi! Tvárou dole!
- Jean-Paul? - Čo je?
- Hovoria o nás!
- Jean-Paul! - Daj mi minútu!
- Toto je víťazstvo, Jean-Paul.
- Ak by ťa chytili, choď so zdvihnutými rukami.
- Musíme byť rýchli. - Koľko máme času?
- 30 sekúnd.
- Môže byť?
- Máme inú možnosť? - Nie.
- Nech vidím ruky!
- Rýchlo na zem! Na zem!
- K stene, pohni si! Pohni si!
- K stene!
- Nehýb sa, kľud!
- Čo ťa zaujíma?
- Zostaňte v kľude. V kľude!
- Jacques!
- Ostane, kde ste! 10, 9, 8. 7
6, 5, 4, 3, 2, 1.
- Ďakujem vám dámy a páni. Nehýbte sa. Ostaňte kľudní.
- Nie, poďme oproti.
- Čo? - Pohnime!
- Dvojvlámačka?
- Jacques!
- Musíme ísť.
- Budeme čoskoro naspäť.
- Ľúbim ťa.
- Odchod!
- To je Francúz.
- Okej! - Ideme, ideme!
- Kurva!
- Idem po to.
- Dávaj bacha!
- Majos!
- Jean-Paul! Musíme ísť!
- Poď, lebo je po nás!
- Granát!
- V pohode? V pohode?!
- Pomôž mu!
- Rýchlo!
- V pohode.
- Ideš!
Nepriateľ štátu č.1
- Len dve minúty, viac sa nedá.
- Metro Baron, počúvam.
- Áno Jeanna, je tu.
- Halo, ... ahoj zlato.
- Áno, láska moja.
- Ako sa máš?
- Áno, všetko je v poriadku, všetko je tu fajn.
- Nič nie je v poriadku.
- Nič nie je v poriadku, čo si mi naposledy rozprávala.
- Len čo sa uzdravím, pôjdem ťa pozrieť.
- Nie, nerob nič Jacques, prosím ťa.
- Ale áno. Prestaň, prestaň, prestaň...
- Som s Mercierom.
- Bude so mnou, až pokým po teba neprídem, môžeš sa na mňa spoľahnúť.
- Vieš, že sa na mňa môžeš spoľahnúť, nie?
- Nie, nechcem, aby si to robil. - O chvíľu mi skončí trest, Jacques.
- Čo to rozprávaš? Čo to rozprávaš?
- Láska moja, prídem, po teba, budeme opäť spolu, bude to v pohode, môžeš mi veriť.
- Počúvaj ma Jacques, počúvaj ma, ja,... ja nechcem, aby si to robil, rozumieš?
- Nechcem, aby si ma prišiel hľadať!
- Ale ja po teba prídem. Prídem si po teba, prestaň!
- Ale Jacques, oni vedia, že prídeš! Oni vedia, že prídeš!
- A chcú ťa zabiť, rozumieš?!
- Nikto ma nezabije.
- Prídem.
- Jacques, ja nechcem, aby si prišiel.
- Dosť, prestaň, som ti povedal. Keď vravím, že prídem, tak prídem!
- Keď ti vravím, že prídem, tak prídem! - Nie Jacques.
- Nie...
- To je to jediné, čo od teba žiadam, počuješ ma?
- Je koniec, Jacques.
- Čo to vravíš?
- Je koniec, Jacques.
- Je koniec. My dvaja.. je koniec.
- Teraz s ľavou rukou.
- Do riti. - Nie je to to isté, hm?
- Ruka je slabá.
- Dávaj bacha.
- Do riti.
- Bude to v pohode, bude to v pohode.
- Dobrý deň.
- Ahoj. - Ahoj.
- Nestrielali ste tu pred hodinou? - Hej, ale veď je lovecká sezóna, nie?
- Nie...
- Veď práve...
- Veď som ti hovoril!
- Vlastne veď sme si ani nič nezobrali.
- Naozaj?
- Áno?
- Ja vás poznám...
- Utečenci!
- Dosť, dosť!
- Ak nás po tomto chytia, budeme dobrí rovno na slučku.
- Hej, tak nejak... Spi alebo zomri.
- Spi alebo zomri.
Jean-Paula Merciera zabila kanadská polícia o dva roky neskôr počas bankovej lúpeže.
Po útoku Jacquesa Mesrina a Jean-Paula Merciera na USC, bolo vykonané vyšetrovanie, aby sa objasnili podmienky zadržiavania väzňov.
Výsledky vyšetrovania vyústili do definitívneho uzavretia USC.
Jeanne Schneider si odpykala zvyšok svojho trestu vo väzení Fleury-Merogis a zvyšok života strávila vo Francúzsku. Voľná...
- Čo sa týka Jacquesa Mesrina...
koniec prvej časti
www.titulky.com